Nehrb se.
Polož mu ruku kolem ramen.
SPOLEČNOST MRTVÝCH BÁSNÍKŮ
Dojdete až k řediteli.
Potom zapálíte svíčku.
Klid, hoši!
Prapory zvednout!
TRADICE - ČEST KÁZEŇ - DOKONALOST
Dámy a pánové, chlapci. Světlo vědění.
Před sto lety, roku 1859...
sedělo v tomto sále 41 chlapců...
a dostali tutéž otázku, kterou vám budeme klást...
na začátku každého semestru.
Pánové, vyjmenujte čtyři hlavní pilíře.
Tradice. Čest. Kázeň. Dokonalost.
V prvním roce ukončilo Weltonovu akademii pět studentů.
Vloni jich bylo 51.
A více než 75% z nich studuje na slavných universitách.
Takovýto úspěch je výsledkem vroucné oddanosti principům...
kterým zde učíme.
Právě proto k nám rodiče posílají své syny.
Právě proto jsme nejlepší soukromou střední školou v USA.
Jak víte, vloni odešel do penze pan Portius z katedry angličtiny.
Na jeho místo nastoupil pan John Keating.
Absolvent této školy, jenž několik lety vyučoval...
na velmi uznávané Chesterově škole v Londýně.
Úchvatná ceremonie, jako vždy.
Dobrý den, pane Nolane.
To je náš nejmladší, Todd.
Váš bratr nasadil laťku vysoko. Byl jedním z nejlepších.
Děkuji.
- Nádherná ceremonie. - To jsem rád.
Tak se znovu potkáváme.
Neile, letos od vás očekáváme velké věci.
Určitě vás nezklame.
Vynasnažím se.
Ale, ale. Přece nebudeš brečet.
Budeme bydlet spolu. Jsem Neil Perry.
Já jsem Todd Anderson.
Proč jsi přešel na tuhle školu?
Chodil sem můj bratr.
Aha, tak ty jsi ten Anderson...
To má na dutiny.
Kdyby nemohl polykat, dejte mu tohle.
Na potíže s dýcháním zase tohle.
Nezapomněl sis zvlhčovač?
- Neile, učíme se večer spolu? - Jasně.
Jako obvykle?
Prý máš nového spolubydlícího. Vypadá jako pěkný trouba.
Camerona si nevšímej.
Někdy neví, co mluví.
Povídá se, žes chodil do letní školy.
Na chemii. Táta chtěl, abych ji uměl co nejlíp.
- Jaké byly prázdniny? - Skvělé.
Meeksi, zavři za sebou.
Vyjmenujte čtyři pilíře.
Výsměch. Hrůza. Dekadence. Exkrement.
Skupino.
Meeks má latinu za jedna. Já z angličtiny sotva prolezl.
Jestli chcete, uděláme si studijní skupinu spolu.
Cameron chtěl taky. Vezmeme ho k nám?
Leze každému do zadku.
- Je to tvůj spolubydlící. - Já si ho nevybral.
Promiň. Jsem Stephen Meeks.
Tohle je Todd Anderson.
Charlie Dalton.
- Knox Overstreet. - Toddův bratr je Jeffrey Anderson.
Premiant nejvyššího ročníku. Dostal národní studentskou cenu.
Vítej v pekle.
Není to tu žádná legrace. Pokud nejsi génius jako Meeks.
Nějak mi lichotí. Asi mu pomůžu s latinou.
A s angličtinou a trigonometrií.
Tati. Já myslel, že už jsi pryč.
Jen seďte, hoši.
Neile, právě jsem mluvil s panem Nolanem.
Máš až moc mimoškolních aktivit.
Školní ročenku bys už dělat neměl.
Jsem zástupcem šéfredaktora.
- Je mi líto. - To nejde.
- Nebylo by to fér. - Omluvíte nás?
Před lidmi se se mnou nehádej.
Až dokončíš přípravu na medicínu, dělej si co chceš.
Ale do té doby budeš dělat, co ti řeknu.
- Je to jasné? - Ano, pane. Promiňte.
Matce na tom velice záleží.
Možná si toho vážně beru až moc.
No tak vidíš.
Kdybys něco potřeboval, stačí říct.
Proč tě nenechá dělat, co chceš?
Jo, měl ses vzepřít.
- Horší už by to stejně nebylo. - Vy byste se rodičům vzepřeli...
budoucí právníku, budoucí bankéři?
Mně to vadí stejně jako tobě.
Tak mi neraď, jak mám mluvit s vlastním tátou.
- A co tedy budeš dělat? - To, co musím.
- Skončím s ročenkou. - Kašli na to.
Stejně se dělá jen kvůli Nolanovi.
Mně už je to vlastně jedno.
Co latina? V osm u mě v pokoji?
Todde, můžeš přijít taky.
Jo, přijď.
Klid, hoši.
Klid, vy úděsná bando nedospělců.
Z učebnice si vyberete 3 pokusy.
Každých pět týdnů mi o nich podáte zprávu.
Dnes se podíváme na 20 otázek v závěru kapitoly 1.
Agricolam. Agricola.
Agricolae. Agricolarum.
Agricolis. Agricolas.
Agricolis. Ještě jednou, prosím. Agricola.
Studium trigonometrie vyžaduje absolutní přesnost.
Každá chyba v domácí úloze se trestá srážkou jednoho bodu...
z celkového hodnocení.
Dobře vám radím, ani to na mě nezkoušejte.
Hej, Spazi. Spazi.
Tak pojďte.
Ó, kapitáne. Můj kapitáne.
Ví někdo, z čeho to je?
Ví to někdo?
Opravdu ne?
Je to báseň Walta Whitmana o Abrahamu Lincolnovi.
Oslovujte mě buď "pane Keatingu"...
nebo, když si troufnete: "Ó kapitáne. Můj kapitáne."
Nejdřív rozeženu fámy, abyste nemysleli, že je to pravda.
Ano, také já jsem studoval na této "pekelné škole" a přežil jsem.
Nebýval jsem tehdy duchovním gigantem jako teď.
Měl jsem 45 kg a můj intelektuální potenciál tomu odpovídal.
Na pláži jsem byl každému pro smích.
Nuže... Pan Pitts? To je nešťastné jméno. "Smolíček."
Pane Pittsi, kde jste?
Otevřete čítanku na straně 542.
A přečtěte první sloku básně.
- Neztrácejte čas, nepolíbení? - Ano, to je ona.
Případné, že?
Trhejte růže, dokud kvetou, vždyť staroba je v dáli kdes.
Však květ, jenž usmívá se dnes, již zítra smrtí zajde krutou.
Děkuji, pane Pittsi.
Trhejte růže, dokud kvetou.
Latinsky se to řekne "Carpe diem".
Ví někdo, co to znamená?
Carpe diem. To je "Užívej dne".
- Výborně, pane...? - Meeks.
Meeks. Tedy "Pokorný". Další neobvyklé jméno.
Užij dne. Trhejte růže, dokud kvetou.
- Proč říká autor právě tohle? - Protože spěchá.
Ne! Ale děkuji za účast.
Protože jsme potravou pro červy.
Věřte tomu nebo ne, každý z nás jednoho dne...
přestane dýchat. Vychladne a umře.
Pojďte blíž.
A prohlédněte si tváře z minula.
Jistě jste si jich ještě nevšimli.
Ani se od vás moc neliší.
Stejné účesy.
Plní hormonů, tak jako vy.
Nezdolní. Také se tak cítíte.
Svět jim leží u nohou.
Věří, že jsou předurčeni k velkým věcem.
Oči plné naděje, tak jako vy.
Dokázali opravdu splnit to, k čemu byli předurčeni?
Vidíte, a tihle hoši teď čichají k fialkám zespoda.
Budete-li pozorně naslouchat, uslyšíte, že vám něco šeptají.
Nakloňte se. Poslouchejte.
Slyšíte?
Carpe.
Carpe diem.
Užívejte dne, hoši.
Ať je váš život nevšední.
- To bylo divné. - Ale jiné.
Podle mě strašidelné.
Z toho nás bude zkoušet?
Camerone, tys to nepochopil, viď?
Co? A co?
Dělejte, hoši. Pohněte. To platí i pro vás, Daltone.
Kdo jde s námi na trigonometrii?
Já nemůžu, pánové. Musím na večeři k Danburryům.
Kdo jsou Danburryovi?
Velká zvířata. Bývalí studenti.
Přátelé mého otce. Je jim asi 90.
Aspoň se líp najíš.
Budeš se učit s námi?
- Ne. Musím dělat hlavně dějepis. - Jak myslíš.
UŽÍVEJ DNE!
Připraven, Overstreete?
Připraven, pane.
- Chete, mohl bys, prosím? - Já otevřu.
Přejete si?
Knox Overstreet. Doktor Hager.
Jsme správně u Danburryů?
- Vy jdete za Chetem? - Paní Danburryová?
Ne!
Děkuji, Chris. Paní Danburryová jsem já.
Vy jste určitě Knox.
Přijeďte v devět, ano? Pojďte dál, prosím.
Velice mě těší. Joe Danburry.
Jako by otci z oka vypadl. Jak se mu vede?
Skvěle. Nedávno zastupoval General Motors.
Už vím, čím chcete být. Jaký otec, takový syn.
Místo x a y dosadíš hodnoty.
- Aha. - Tak co na tom nechápeš?
Jaká byla večeře?
- Jaká byla večeře? - Děsná.
- Příšerná. - Co se stalo?
Dnes večer jsem potkal nejkrásnější dívku v životě.
A co je na tom špatně?
Je skoro zasnoubená. S Chetem Danburrym.
To je ten fotbalovej blázen.
To je zlé.
Myslíš? Je to tragédie. Tak krásná holka a zamiluje se do takového blbce?
Všecky hezké holky letí na blbce.
Zapomeň na ni a pusť se do trigonometrie.
Nemůžu na ni zapomenout. Na trigonometrii myslet nedokážu.
A je to!
Nuže, pánové. Máte pět minut.
Viděls ji nahou?
Veliká legrace.
Nemáte, doufám, na klíně rádio, pane Pittsi?
Ne, pane.
Vědecký experiment. Radar.
Otevřete knihu na 21. straně úvodu.
Pane Perry, přečtěte první část statě s názvem...
"Jak rozumět poezii".
"Jak rozumět poezii" Napsal Dr. J. Evans Pritchard
Abychom porozuměli poezii, musíme znát rytmus, rým a řečnické figury.
Pak vyvstanou dvě otázky:
1. Jak je téma básně zpracováno?
2. Jak významné je toto téma?
Otázka 1 hodnotí dokonalost básně.
Otázka 2 pak její význam.
Známe-li odpovědi, pak již snadno určíme velikost básníka.
Vyneseme-li kvalitu zpracování na horizontální osu grafu.
A její význam na osu vertikální, vypočítáme plochu...
jakou báseň zaujímá a zjistíme tak její význam.
Byronův sonet bude mít velkou hodnotu na vertikální ose...
ale horizontální hodnotu pouze průměrnou.
Shakespearův sonet velkou hodnotu horizontální i vertikální.
Zaujímá velkou celkovou plochu a vidíme, že je vskutku významný.
Při četbě poezie si tuto metodu vyzkoušejte.
Vaše schopnost hodnotit básně se bude zlepšovat...
a stejně tak se naučíte poezii lépe rozumět a vychutnat ji.
Exkrement.
To si myslím o panu Pritchardovi.
Přece neklademe nějaké potrubí. Je to poezie.
Není to žádná písničková soutěž.
"Mně se líbí Byron. Dám mu 42. Ale špatně se na něj tancuje."
Teď tu stránku vytrhněte.
No? Vytrhněte ji, celou.
Slyšeli jste mě? Vytrhněte ji.
Vytrhnout!
No tak. Vytrhněte ji!
Děkuji, pane Daltone.
Ale ne jenom jednu. Vytrhněte celý úvod.
Musí pryč. Celý. Ať z něj nic nezůstane.
Vytrhněte to! Vytrhnout!
Sbohem, Dr. J. Evansi Pritcharde.
Vytrhněte, vyrvěte, rozcupujte.
Ať slyším, že Pritcharda trháte.
Uděláme do něj perforaci a smotáme ho do ruličky.
To není Bible. Do pekla za to nepůjdete.
Vytrhněte úplně všecko. Nic nesmí zůstat.
- Knihy bychom ale ničit neměli. - Trhej. Trhej.
Vytrhněte to. Trhejte.
Co se tu ksakru děje?
Neslyším žádné trhání.
Promiňte.
- Domníval jsem se, že tu nejste. - Jsem.
Tak vy jste tady.
Promiňte.
Jen trhejte, pánové.
Tohle je bitva. Válka.
Mezi ztrátami mohla být vaše srdce i vaše duše.
Armády akademiků vyrazily vpřed, aby změřily poezii.
To nedovolíme!
Pryč s panem Pritchardem!
Naučíte se znovu myslet sami.
Naučíte se vychutnat slovo a jazyk.
Ať už vám říkal kdokoli cokoli, slova, myšlenky mohou změnit svět.
Pan Pitts si myslí...
že literatura nemá nic společného se studiem ekonomie nebo medicíny.
Možná.
Pan Hopkins s ním třeba souhlasí.
Říká si: "Pritcharda si přečteme
a přitom se klidně můžeme zabývat něčím, co nás zajímá."
Povím vám tajemství. Pojďte blíž.
Poezii nečteme a nepíšeme proto, že je krásná.
Poezii čteme a píšeme proto, že patříme k lidské rase.
A lidská rasa je plná vášní.
Medicína, právo, obchod, technika...
jsou ušlechtilé činnosti, nezbytné pro život.
Ale poezie... Krása, romantika, láska?
Kvůli tomu přece žijeme.
Abych citoval Whitmana:
Ó, můj živote plný otázek stále se vracejících.
Nekonečných vlaků, vezoucích zástupy bezvěrců.
Měst plných pošetilců.
Co dobrého mi nabízíš, můj živote?
Odpověď: To, že jsi zde.
Že žiješ, existuješ, jsi sám sebou.
Že ta úžasná podívaná běží dál,
a že smíš připojit svůj verš.
Že ta úžasná podívaná běží dál, a že smíš připojit svůj verš.
Jaký bude váš verš?
A za to, čeho se nám dostává, buďme vděční Pánu. Amen.
Skutečně zajímavá přednáška.
- Pokud jsem vás pohoršil, lituji. - Nemusíte se omlouvat.
Bylo to fascinující. l když poněkud špatně zaměřeno.
Myslíte?
Riskujete, chcete-li v nich probudit umělce.
Až zjistí, že se nestanou Rembrandtem nebo Shakespearem...
budou vás nenávidět.
Nechceme z nich udělat umělce. Učíme je pouze svobodně myslet.
- Svobodně myslet? V sedmnácti? - Já netušil, že jste cynik.
Cynik ne.
Realista.
Zde je srdce nespoutané pošetilým snem.
A já pravím bez váhaní: Šťastný člověk ten.
Jen ve snech svých je člověk svoboden.
Tak bylo, jest a bude, nechť každý sní svůj sen.
- Tennyson? - Ne. Keating.
Našel jsem jeho maturitní ročenku.
Kapitán fotbalového týmu.
Redaktor školní ročenky. Chtěl na Cambridge.
Na ženách se mu líbí stehna. Člen Společnosti mrtvých básníků.
"Je pravděpodobné, že dokáže něco velkého."
Tak stehna? Pak K. byl zřejmě zhýralec.
- Jaká Společnost mrtvých básníků? - To nevím. Nic tam o tom není.
Vy tam, hochu. Po obědě přijdete za mnou.
Pane?
Ó, kapitáne. Můj kapitáne.
Našli jsme vaši ročenku.
Ne, to nejsem já.
Co je Společnost mrtvých básníků?
Současné vedení by vám ji asi nepovolilo.
Proč? Co to bylo?
Pánové, umíte mlčet?
Společnost mrtvých básníků sála život až na samu dřeň.
To je citát z Thoreaua, kterým jsme zahajovali schůze.
Scházeli jsme se v indiánské jeskyni...
a nahlas předčítali Thoreaua, Whitmana, Shelleyho. Velikány.
Dokonce i vlastní verše.
V okouzlení jsme dovolili poezii, aby čarovala podle svého.
To tam kluci seděli a četli si básně?
Nebyli to jen nějací "kluci".
Byli jsme romantici, žádné bratrstvo.
Nejen že jsme poezii četli.
Nechali jsme ji, aby nám z úst kanula jako med.
Duch vzlétal, ženy omdlévaly, bohové se rodili.
Docela příjemná zábava na večer.
Děkuji vám, že jste mi to připomněli.
Spalte to.
Hlavně mou fotografii.
Společnost mrtvých básníků.
V noci tam půjdeme.
Jdete všichni?
- Kde je ta jeskyně? - Za potokem.
Dost daleko.
- To bude nuda. - Tak nechoď.
Víš, co za to bude trestných bodů?
Nemusíš. Prosím tě.
Říkám jen, že si musíme dát pozor.
- Nesmějí nás chytit. - To se ví, Sherlocku.
Tak, hoši. Honem.
Dobrá. Kdo jde s námi?
- Hager se dívá. - Na Hagera se vykašli. Kdo jde?
- Já. - Varuji vás.
- Hněte sebou. - Půjdu taky.
Já nevím.
Má špatné známky.
- Můžeš mu pomoct. - To je jako půlnoční studium?
Půjdeš taky. Meeksi, ty že máš špatné známky?
- Už jsem vyzkoušel všecko. - Kromě sexu.
Půjdu, ale musíme si dát veliký pozor.
- A co ty, Knoxi? - Když já nevím.
- No tak. Může ti to pomoct u Chris. - Jo?
- Jak? - Ženy omdlévaly.
Ale proč by omdlévaly? Řekni, proč by omdlévaly?
Jde se podél potoka až k vodopádu.
To vypadá nebezpečně.
Můžeš klidně zůstat doma.
Přestaňte žvanit, proboha, a sedněte si.
- Půjdeš večer taky? - Ne.
Slyšel jsi Keatinga.
Ty nechceš nic takového zažít?
Ano, ale...
Ale? Ale co?
Keating říkal, že si předčítali nahlas.
A to já nechci.
Ty máš nějaké potíže se čtením?
Nemám žádné potíže.
Já jen... prostě to nechci.
A co kdybys nečetl? Můžeš jenom poslouchat.
- Ale to bych přece měl. - Pusť to z hlavy.
Když ostatní řeknou, že to nevadí?
A zeptáš se?
- Ne, radši ne. - Hned se vrátím.
Mlčte už, ano?
Jdeš s námi.
Nehlučte tam!
PĚT STOLETÍ VERŠE
J. Keating: MRTVÍ BÁSNÍCI
Čte se při zahájení schůze Společnost mrtvých básníků
Jsem mrtvý básník!
Kluci. Pojďte sem!
Velmi vtipné. Opravdu, velice vtipné.
No dobře, oheň necháme být.
Začneme, pánové.
Zahajuji tímto schůzi obnovené Společnosti mrtvých básníků.
Schůze budu zahajovat já, pak dostanou slovo další členové.
Todd Anderson by byl rád, kdyby nemusel číst.
Bude tedy pořizovat zápis.
Tradiční zahajovací poselství napsal člen Henry David Thoreau.
Odešel jsem do lesů. Chci, aby můj život smysl měl.
Žít naplno a vysát život až na samu dřeň.
Souhlasím.
A zničit vše, co živé není.
Až budu umírat, nechci poznat, že jsem nežil.
Keating označil ještě další stránky.
Přestávka.
Jen hrabejte. A položte to sem.
Do bláta?
Polož tam kabát. Místo ubrusu.
Vyndejte všecko, co máte. Pořád si ode mě půjčujete cigára.
Rozinky?
Počkejte. Kdo sem dal půl housky?
Tu druhou mám já.
Nebo ji mám vrátit?
Byla temná, deštivá noc.
U stolu seděla stará paní a snažila se dokončit skládačku.
Přikládala dílek k dílku
a s úžasem zjistila, že na obrázku je její pokoj
a postava uprostřed že je ona sama.
Třesoucíma se rukama vložila poslední čtyři dílky
a s hrůzou ve tváři hleděla na šílence za oknem.
Posledním zvukem, který stará paní v životě slyšela...
byl řinkot rozbitého skla.
To se opravdu stalo. Vážně.
Já mám ještě lepší.
Mladí manželé projížděli lesem.
Došel jim benzín.
- Aha, to je s tou rukou. - Mně se to líbí.
- To jsem ti vyprávěl já. - Ne, ty ne. Slyšel jsem to v 6. třídě.
Žil kdysi muž, zván Willy Bloat.
On ženu měl, jako čert zlou...
ta dřela jej krutostí svou.
Jednoho rána dýku vzal
a ostřím do hrdla ji ťal.
Chcete slyšet opravdovou báseň?
- Tak tumáš. - Ne, nechci.
Umíš něco zpaměti?
Původní práce od Charlie Daltona.
- Postav se doprostřed. - Historická chvíle.
Kdes to vzal?
Naučíš mě milovat?
Naučím tě ještě víc.
Jsem znalcem věcí těch.
Bůh lásky, je-li snad někde skryt,
stát se může žákem mým.
Tos napsal ty?
Abraham Cowley.
Kdo dál?
Alfred Lord Tennyson.
Pojďte, přátelé.
Není pozdě hledat nový svět.
Chci plout až tam, kde slunce zapadá.
Ač nemáme již tolik sil, co kdys by pohnuli jsme zemí i nebem,
stále jsme tím, čím jsme.
Srdce nám buší touhou hrdinskou.
Zlomeni časem, osudem, však vůle máme dost
k boji, hledání i nacházení.
My nevzdáme se.
Já přiznal pak, co zřel jsem tam.
Posměchem jejich, byl jsem hnán.
Pak jsem spatřil Kongo, prodíral se tmou.
Zlatá stezka vedla mne, tou pustinou.
Pak jsem spatřil Kongo, prodíral se tmou.
Zlatá stezka vedla mne, tou pustinou.
Pak jsem spatřil Kongo, prodíral se tmou.
Zlatá stezka vedla mne, tou pustinou.
Pak jsem spatřil Kongo, prodíral se tmou.
Zlatá stezka vedla mne, tou pustinou.
Člověk není "velmi unaven", je "vyčerpán".
A neužívejte výraz "velmi smutný", ale...
pane Overstreete, vy ňoumo?
- "Zarmoucený? " - Správně. "Zarmoucený."
Proč byla vytvořena řeč?
Pane Andersone, jste muž, nebo améba?
- Ke komunikaci. - Ne. Ke svádění žen.
Dnes budeme mluvit o Shakespearovi.
Vidím, že se na něj těšíte jako na zubaře.
Shakespeara si představíme jako autora pozoruhodných děl.
Mnozí si představují Shakespeara asi takhle:
"Ó, Tite, nechť přítel tvůj předstoupí!"
Kdo viděl Marlona Branda, ten ví, že Shakespeare může být jiný.
"Přátelé, Římané, krajané! Slyšte má slova."
Představte si, že Macbetha hraje John Wayne.
"Je to snad dýka, co vidím zde?"
"Psy, pane? To snad ne."
"Psa si občas dávám rád."
"Z jednoho připravím i tři chody."
"Nejdřív budou psí krokety."
"Flambovaný Azor co hlavní chod."
"A jako dezert mražený pekinéz se šlehačkou."
"Místo párátka pak vezmu tlapku."
Proč stojím tady?
- Abyste si připadal větší. - Ne! Ale děkuji za účast.
Vylezl jsem na stůl, abych nezapomněl...
že na vše je třeba hledět odlišným způsobem.
Odsud vypadá svět jinak.
Nevěříte mi? Zkuste to sami.
Když si myslíte, že něco znáte, podívejte se na to jinak.
l když vám to přijde hloupé nebo špatné, musíte to zkusit.
Při čtení se nenechte strhnout postojem autora.
Přemýšlejte sami.
Snažte se najít vlastní postoj.
Čím déle budete čekat, tím těžší to bude.
Thoreau řekl: "Většina lidí žije v tichém zoufalství."
Vy nesmíte podlehnout. Osvoboďte se.
Neskákejte dolů jako lumíci! Rozhlédněte se.
Tak, pane Priske.
Troufněte si. Hledejte vlastní, novou cestu.
Kromě eseje napíšete také vlastní báseň.
Ano, přesně tak.
V pondělí ji přednesete nahlas.
Bon chance.
Pane Andersone.
Já vím moc dobře, že vás ten úkol k smrti děsí, vy trulante.
Další dva záběry ostře.
A je to, Pittsi.
Rádio Svobodná Amerika.
O novém dnu všichni sníme, však nový den nepřichází.
Už to vím.
Už vím, čím budu. Je to ve mně.
Sen noci svatojánské?
- Co to je? - Hra, ty troubo.
To já vím. Ale co s tím máš společného?
Chystají to v Henley Hall.
Vyhlásili konkurs.
Já budu hrát.
Ano. Budu hercem.
Vždycky jsem to chtěl zkusit.
Hlásil jsem se do letního divadla, ale táta mi to nedovolil.
Poprvé v životě vím, co chci dělat.
A udělám to, ať táta chce, nebo ne! Carpe diem!
A co když ti to táta zakáže?
Nejdřív chci roli, pak se teprve budu ptát, co táta.
Až to zjistí, zabije tě.
Nic se nedozví.
- To se ti nepovede. - Kecy. Nic není nemožné.
Tak se ho zeptej. Třeba bude souhlasit.
To je nesmysl.
Když se nezeptám, neporuším tak jeho zákaz.
- Ale říkal přece... - Na čí jsi straně?
Stejně tu roli ještě nemám.
Nemůžu si užít ani tu představu?
- Půjdeš na schůzi? - Nevím. Možná.
Tebe vůbec nezajímá, co nám říká pan Keating, že?
- Jak to myslíš? - Měl bys být horlivější.
A zatím se tváříš jak halda písku.
- Mám vystoupit? - Ne.
Ale musíš se probrat, něco se sebou dělat!
Neile, děkuju, že se staráš, ale já nejsem jako ty.
Mluvíš a lidi ti naslouchají.
Já jsem jiný.
Nechceš být taky takový?
Já nevím.
Ale s tím nic nenaděláš, tak mě nech být.
Já se o sebe postarám.
Rozumíš?
Ne.
- Ne? Co tím myslíš? - Ne.
- Dej to sem! - Ale, báseň.
Honí mě nový Walt Whitman.
Co tu vyvádíte? Chci se učit.
Jsi jako malej.
Naval to sem!
Ať se fanoušci hádají, který sport je lepší.
Já myslím, že sport nám dává šanci se při soupeření zdokonalovat.
Vezměte si papír a postavte se do řady.
Pane Meeksi, blaze pokorným, neb oni dostanou zemi za dědictví.
Pane Pittsi, je čas protrhnout smůlu.
Rozdejte to ostatním, každý jeden.
Víte, co máte dělat. Pittsi.
Bojovat proti přesile. Postavit se nepřemožitelnému soku.
Mluvíte, jako byste byl přemožen. Řeknete to nepřemožitelně.
Bojovat proti přesile. Postavit se nepřemožitelnému soku.
Ano.
Další.
Stát se námořníkem světa a poznat všechny přístavy.
Další. Hlasitěji!
Žiji, abych byl vládcem života, ne jeho otrokem.
S nenuceností předstoupit před ústí děl.
Meeksi, poslouchejte hudbu.
Tanči, tleskej, křič a skákej, válej se i vznášej.
Ó, život je od této chvíle básní nové radosti.
Teď, Charlie. Až z hloubi duše.
Být skutečným bohem.
Charlie, mám tu roli.
Budu hrát Puka.
Abys nepopukal.
Hlavní role. Mám ji.
Neile, jak to chceš udělat?
Potřebuji písemný souhlas otce a pana Nolana.
- Chceš si je napsat sám? - No jasně.
Ty jsi cvok.
Píši vám jménem svého...
syna Neila Perryho.
To je paráda!
Věnováno Chris.
Má úsměv sladký a v očích jasnou zář.
Život je skvělý, já šťastný jsem.
Stačí jen vědět...
že žije.
- Promiňte, kapitáne. Je to blbost. - Ne, není to blbost.
Zabýváte se velkým tématem. Láskou.
Největším tématem poezie i života.
Pane Hopkinsi, vy jste se smál.
Tak račte.
Kočka dřepí na otepi.
První báseň, která dle Pritcharda získá záporné hodnocení.
Nesmějeme se vám, ale s vámi.
Všední námět? Nevadí. l obyčejná báseň může být krásná.
O kočce, o květině, o dešti.
Poezie je všude, jen ji odhalit.
Ale nesmíte psát všedně.
Kdo další?
Vy jste jako v bezvědomí.
Pojďte. Ať ukončíme vaše trápení.
Nenapsal jsem nic.
Pan Anderson soudí, že jeho nitro je bezcenné a nudné, že?
Toho se bojíte nejvíc.
Mýlíte se.
Máte v sobě skryt pravý poklad.
Nechť...
můj barbarský...
skřek...
zní nad střechami celého světa.
W. W. Zase je tu strýček Walt.
Pro ty, kdo neznají: "Skřek" znamená "řev", "jekot".
Todde, ukažte, jak zní barbarský skřek.
Vsedě to není ono. No tak. Vstaňte.
Zaujměte skřekový postoj.
- Skřek? - Ne nějaký obyčejný. Barbarský.
Hlasitěji.
To byla myš. Hlasitěji.
Zařvi! Jako chlap!
Ve vás je opravdu barbar. Ale jen tak vás nepustím.
Koho vám připomíná strejda Walt? Nepřemýšlet. Rychle.
- Šílence. - Jakého šílence?
- Přesněji. - Bláznivého šílence.
Zkuste to líp. Použijte fantazii.
První, co vás napadne.
Zpocený šílenec s velkými zuby.
Ve vás je básník.
Zavřete oči. Zavřete je.
Co vidíte?
Mám zavřené oči.
Jeho obraz pluje kolem.
Zubatý, zpocený šílenec.
Zírá na mě. Jeho pohled mi buší do mozku.
Skvěle. A co ještě dělá?
Škrtí mě.
Pořád něco mumlá. Pravdu.
Pravda je jako deka, která nepřikryje nohy.
Nevšímejte si jich. Povídejte o dece.
Můžeme ji mačkat, natahovat, ale pořád je malá.
Nikdy nás úplně nepřikryje.
Ode dne, kdy plačící spatřils svět do chvíle, kdy vydechneš naposled.
Halí tvou tvář a ty jen lkáš a pláčeš a řveš.
Pamatujte si to.
No vidíš. Hezky zhluboka.
Táta sbírá fajfky.
Sbírá fajfky? Velice zajímavé.
No tak, Knoxi. Dej si taky.
- To je Chris. Hele, Chris na fotce. - No, veliká legrace.
Nechte toho. Jen kuřte, kuřte.
Přátelé, učenci, Weltoňané.
- Co to je? - No co? Lampa.
- Ne, to je bůh jeskyně. - Bůh jeskyně?
Nezahájíme schůzi?
Pánové... Poezie hluboké pravdy. Napsal Charles Dalton.
Smích, pláč, pád i šepot.
Jen ještě víc, jen ještě víc!
Řvoucí chaos, velký sen. Jen ještě víc, jen ještě víc.
czech